Vadinkite mane Martinu. Mačiau dalykų, kuriais niekad nepatikėsite.
Dalykų, kurių žmogus neturėtų pamatyti.
Bet... Aš nebesu daugiau normalus berniukas.
Ir nebėra normalaus pasaulio. Priprask prie to.
Taip man sako Misteris. Mes gyvename pagal jo taisykles, arba kiraip mirtume.
Arba įkyrėtume. Mes mirštame ir grįžtame.
Tačiau pradėkime nuo pat pradžių.
Kaip ir kiekvienas vaikas, aš turėjau šeimą.
Ėjau į mokyklą. Netikėdavau "pabaisa po savo lova"
Bet kai pasaulis papusdavo košmaruose.
Gaisrininkai pataria visiems likti namuose.
Ypač, kurie ruošiasi keliauti per naktį.
Galbūt mums reikėtų palaukti.
Aš jau paruošiau kelionei, jau saugiau.
Martinai. - Kuperi.
Martinai?
Kuperi?
Kuperi.
Bėk, Martinai.
Mama.
Jei nori gyventi, klausyk atidžiai. Jeigu rėksi, nusuksiu tau sprandą.
Jie negyvi. Vienintelis dalykas, ką gali padaryti, tai nužudyti tą daiktą.
Nušausi. Jei šausi į mane, užmušiu tave.
Paimk plaktuką.
Aš turiu tik dvi rankas, berniuk. Teks tau.
Išgelbėk jį.
Vieną dieną išmoksi svajoti.
Pasiruošk.
Pasveikink Kuolą, miesto berniuk.
Praėjo mėnesiai, daugybę dienų ir naktų.
Keliavome iš rytų į vakarus. Bet visada į šiaurę.
Tolyn nuo mirties.
Vengiame miestų. Misteris sakė, kad pradžioje buvo pavojingiausiai.
Nes žmonės savo saugumui užsirakino požemiuose.
Jie buvo kaip žiurkės spąstuose.
Kai dar buvo Vašingtonas, jis buvo apie visą Ameriką.
Jo vyriausybė išvijo mūsų geriausius lyderius. Visa viltis dingo.
Dabar mes vieni. Aš ir Misteris.
Keliavome per prarastą žemę.
Tik maža dalis civilizacijos išgyveno.
Miestai apsukti tvorų ir ginklų, pasiruošiant artėjančiai nakčiai.
Epidemija greitai išplito per pietines šalis.
Jie laukė Išvaduotojo, kuris taip ir nepasirodė.
Jo vietoj atėjo mirtis.
Ir ji turėjo dantis.
Gnybtai, kurie buvo ir yra kai sudegė Saulės Senovės skandinavų didvyris
kuris yra seniausias vampyras.
Net negali durti į krutinė. Tai jų nežaloja.
Tačiau kaukolės pagrinde. Vampyro kraujas...
arba kas iš jo liko. Lyg tu nytrauktum laidą...
kompiuterio.
Mes visi našlaičiai.
Ieškome pamokymų.
Taip pat ir Misteris.
Galbūt ir aš su juo.
- Kas čia? - Česnakų aliejus.
- Ar čia tikrai apie ką aš galvoju? - Tai sužeis juos.
Vienu užsimojimu, berniuk. Padaryk tai.
DIEVAS PADALIJO PASAULĮ
- Iš kur atvykot? - Iš pietų.
Išlipkit iš mašinos.
Pagavai ką nors?
Jie tvarkoj, vyrukai. Leiskit jiems važiuoti.
Dar vienas miestas, kelias atgalios uždarytas.
Žmonės tiesiog gyvena.
Tikėdamiesi, jog jie vėl prisikels.
Kad jie toliau gyvens nekliudomi...
savo gyvenimą su šeimomis.
Mums reikia daugiau šviežio maisto.
Ir vitaminų, jei rasite.
- Kur jo tėvai? - Mirę.
Tada jam geriau čia nepasilikti.
Su kitais žmonėmis.
Ir kitais vaikais.
Kiek aš jums skolingas?
- Visus panaudoju. - Gerai.
- Sveikas, ar turi alkocholio? -Džeiko. Arba naminukės.
Ir truputį pilstomo alaus, bet truputį rūgštaus. Bet nemirsi nuo jo.
Berniukui reikia apsikirpti.
Šerifas sakė, jei imsi, ko nori. Mano malonumas.
Gal seniau gyvenote Heigerio miestelyje? Mano šeima ten gyvena.
Vampyrai viską pasiglemžė, kas pietuose.
Tikrai?
Su tuo daiktu žudai juos?
Taip, įsmeigi jiems į širdį. Praduri krūtinę.
Ginklai tik žeidžia, bet jei nepaliesi jų širdies, jie toliau eis.
Ar turit bent kiek gumos?
Taip.
Aš tik norėjau...
- Tai kas toks esi? - Jo pagalbininkas.
Tai kur tada vyksti?
Į šiaurę. Misteris sako, kad ten mažiau kraujagerių.
Palauk. Juk neturi galvoje Niuvedeno?
Ten buvo vyrukas, kuris sakė, kad ten nieko nėra.
Jokio maisto, nieko.
Jis sako, kad gali net nesijaudinti dėl vampyrų, o jaudintis kanibalais.
Dėkui.
Kartais pagalvoju, kad geriau būčiau pasilikęs tame miestelyje.
Susirasti draugų ir praleisti savo dienas paprastai gyvenant. Negu rizikuoti savo gyvybę.
Bet tiesa tame, kad nesijaučiu saugus apsuptas žmonių.
Jie gali pagalvoti, ką tik nori, bet Niuvedenas yra tikras.
Jis viso ko sprendimas, ir mes išsiaiškinsime.
Toli šiaurėje, kur plotai yra laisvi.
Kaip Misteris sako, gyvenk laisvas arba mirk, kol bandai.
Nusispjauti ant tų kanibalų.
Koks jos vardas?
Aš jos neklausiau.
Ne.
O, Dieve.
- Ne. - Viskas gerai.
- Ne.
Viskas gerai.
Misteri?
Iš kur visa ta niepykanta?
Niekada neklausiau.
Tie vyrai...
- Jie sakė, kad yra krikščionys. - Mums nerūpi istorija.
Tu nieko neturi.
Paimk spąstus, berniuk.
Duok savo pirštą.
Metas žvejoti.
Paimk kuolą.
O, sesė Agata. Manėme, kad ji mirusi.
Ji ir yra.
- Ką jūs darote? - Ruošiuosi juos nužudyti.
- Tepadeda jums Dievas. - Uždaryk duris.
Neturėtų būti sudėtinga.
Per storas. Negaliu sulaužyti stuburo.
Nepataikei į širdį, kvailį.
Prakeikti vampyrai.
Liaukis.
Misteris iškasė duobę kapui.
Mnau, kad jis pajuto, kad sesei blogai.
Jis ištraukė iltis, bet...
Jis palaukė, kol ji nuskins gėles.
Kiek tokių žmogėnų jau nužudei?
Ne pakankamai.
O žmonių? Tuos du vyrus.
Mano gyvenime nėra vietos prievartautojams.
- Mes negalime teisti. - Žinau.
At the next city ended up being sold. You save your souls but.
O jis?
- Jis tik berniukas. -Taip, a living.
But we never gave it off.
Where could she go then.
Satan's kareiviai žygiuoja per naktį, bet Dievas did not forsake us.
Tas, kuris tiki į Jį, will never perish.
Jėzus ir angelai ateina. Ir Žodis bus su mumis.
The Christian armija Arirs yra čia tam, kad kovotų dėl jūsų.
Kad aprūpinų saugią aplinką tikintiesiems among us.
Prisijunkite prie mūsų žmonių.
Raphal Valley welcomes the righteous and the pure.
Kartu mes will light the world back to the pilots.
And the light to the American continents.
VIENAS ŽODIS
SVEIKI ATVYKĘ Į DIEVO ŠALĮ -In desperate times, Dievo taisyklės expire.
Žmonės pasitiki kunigu ir tikisi, jog jie įrodo teisingumą.
Tačiau kartais jie klysta.
A fatal mistake.
Aš esu Džebedajus Lovenas.
Nužudei du mano vyrus. Šaltakraujiškai.
Vienam iš jų durei į nugarą.
Jis buvo mano sūnus.
Mano sūnui tebuvo tik 16 metų.
Jis šaukėsi tris valandas savo motinos prieš jam mirštant.
Amžiną atilsį jam.
Tu protingas jaunuolis.
Jis tavo tėvas?
Mano tėvas miręs.
Nesijaudink.
Suteiksime jums religijos.
Pasiųsiu tave Dievui, bet teisingu būdu.
Gerai padirbėjai.
Bet tau vis vien? O jums Misteri...
Taip, mes žinome, kas toks esi.
Tavo užmuštas žmogus grįžo. Toks, kuris mums patarnauja.
Dievas siuntė jį atlikti darbą.
Mes tikime siekdami išgryninti mūsų tėvų kraują.
Kai išauš toji diena, jie sugrąžins žmones...
ir grynumas, ir taika karaliaus žemėje.
- Amžinai. Amen. - Amen.
Ką ketini pasakyti? Stabmeldį
Eik šikt. Ir atsikrušk su savo Dievu.
Ką gi...
gali eiti ir pasakyti jam tai pats.
Tu jį susitiksi.
Sveiki atvykę į jų slėnį.
Paskutinė stotelė išdavikams.
Atveskit jį čia.
Žiūrėk į juos. Išganymo vaikai.
Jie ateina, kai pašauki. Jie maitinasi netikinčiaisiais.
Jie sako, kad pragaras yra šaltas. Medžiotojau.
Žiūrėk, kad liepsna neužgestų.
Šalin, kraujageriai.
- Kaip tavo galva? - Misteri.
Atleisk.
Eik prie upelio ir pripilk. Po to parnešk.
Palauk.
Ei, berniuk?
Gali pabėgti, kada tik nori.
Kai tik nusileidžia saulė, pasirodo jie.
Toli nenubėgsi.
Misteris išmokė mane, kaip vadovautis žvaigždėmis.
Taigi, galėčiau rasti kelią atgal į mašiną ir pasiimti ginklus.
Taip aš galėčiau pasislėpti ir pabėgti nuo jų.
Negaliu sedėti ramiai. Man reikia į mašiną prieš sutemstant.
Misteris dingo. Vienui vienas aš neturiu šanso.
Kiek jų ten begiojo?
Nieko. Bet ji tikrai įpykusi.
Patriukšmauk.
Ei, aš čia.
Pasiimk mane.
Aš čia. Nagi.
Aš čia.
Nagi.
Martinai.
Nekenčiu tų vampyrų.
Brolija ragina savo ištikimus pasekėjus.
Atėjo mūsų laikas būti išklausytiems.
Amerikos priešas yra tarp mūsų.
Jo vardas Misteris ir jis keliauja su berniuku.
- Jie apsiginklavę ir pavojingi. - Kas nutiko?
Paskutinį kartą jie buvo matyti šiaurės Rapalo slėnyje.
Jei pamatyrite juos, praneškite.
Jei mums juos grąžinsite, mes aptarsime atlygį.
Išvykstame rytoj rytą.
Važiuosime nuošalesniu keliu. Pagrindinį kelią yra apgulusi Brolija.
Palik ramybėje, berniuk.
Sugaukit juos. Rytoj rytą, jie jau iškepti.
Nagi, Vili. Ateik čia.
Ką turi mainais?
Antibijotikų, kažkokios maišalynės.
Ir šituos.
Velniai rautų.
Šitas didžiulis.
O berniukas? Aš negeriu.
Paduok stiklinę.
Atrodo, kad esi paskendęs bėdoje.
Bet tik truputį.
- Vampyrai? - Šventos dvasios.
Mes čia netoleruojame religiją ar politiką.
- Kur kitas užtvertas miestas? - Virš kalnų.
Už Rapalo slėnio. Ten Brolijos teritorija.
Jie nemėgsta svetimšalių.
- Dėkui. - Buvo kalbama.
- Maniau, kad esi negyvas. - Dar ne.
Ačiū.
Turime jums dar vieną. Ar esate pasiruošę, vyručiai?
Ačiū.
Jos vardas Bela.
Jos istorija nesiskyrė nuo kitų.
Kelias namo, šeimos kelias.
Ji buvo nėsčia. Kad ir kaip, gyvenimas tęsiasi.
Ji norėjo pasiekti Niuvedeną prieš gimstant kūdikiui.
Labas.
Palėpėje yra niekšė.
Užmušk ją.
Nudėk tą kalę.
Nudėk tą kalę. Arba pamanysiu, kad ji tau įkando.
Niekšas, taip Misteris vadina vaikus vampyrus.
Ji buvo dar tik vaikas.
Jei ne Misteris, jau būčiau tapęs vienas iš jų.
KUR TU, MISTERI?
MES TAVĘS IEŠKOME
Išlipk iš mašinos.
Išlipk iš mašinos
Gulkis ant žemės.
Šaunus šūvis, vaike.
Po velnių.
Kas tau nutiko?
Brolija išmetė mane iš sunkvežėmio. Nors aš su tuo net nesutikau.
Čia jų teritorija. Turim dinkt iš čia.
Buvau kareivis.
Kai kilo karas, buvau ten pašauktas.
Kaip baigėsi karas?
Nei vieno nebeliko, kas kautųsi.
Artimieji Rytai prapuolė. Tai vampyrų šalis.
Kaip patekai čia?
Mums buvo paskirta evakuocija į Kanadą.
Likti taikoje.
Mes nebegalėjome kovoti.
Dauguma karių išvyko pas savo šeimų.
Tikriausiai jau girdėjot, kad prezidentas jau negyvas.
- Prie ko čia tas šiknius prezidentas? - Jokios užuominos.
Aš šunsnukis, kuris paliko mus bėjėgius.
Prašau, padėkit man. Ne.
Prašau. Man reikia daktaro. Aš gimdau.
- Iš kur tu? - Keliavau su triem vyrais.
- Bet jie negali man padėti. - Kur jie?
Jie stovi už tavęs.
- Turėtum būti aktorė. - Ką jie čia daro?
Jie palieka uždarytu miestus, kad sulaikytų vampyrus.
Jie pasistato savo sunkvėžimius išilgai kelio ir vampyrai darbuojasi iki galo.
Jie netgi iš lėktuvų mėto vampyrus ant miestų.
Čia visa Vašingtono priežastis.
Patikrink kitus.
Sveiki, vyručiai.
Čia tavo sūnus, Klintai?
Šūdas.
Kur moteris?
Ta kalė pabėgo.
Mes norėjome tik ją apsaugoti.
Vampyrai užuodžia kraują už daugelį mylių.
Misteris tai irgi žinojo. Džebedajus Lovenas taip pat žinojo.
Mačiau jo akis.
VIENAS IŠGYVENĘS YRA RŪSYJE, keliavome į šiaurę.
Atokiau nuo brolijos, nuošaliais keliais.
Mažesni miesteliai, mažiau žmonių.
NIUVEDENAS Į ŠIAURĘ
Nebemačiau vampyrų.
Pagal Misteri, jiems čia per šalta.
Jie buvo šaltakraujai. Kaip ropliai.
Todėl mes nebuvome tokie akylūs.
Važiuokite į šiaurę...
savanorių... nepaisant esančio prieglobsčio...
konfiskuoti.
Jei girdite šią žinutę, tai važiuojate į šiaurę.
Apsaugotą savanorių milicijos iš JAV.
Nepaisant esančio priwglobsčio, turėtumėte laikytis taisyklių.
Visi ginklai bus konfiskuoti.
Atgausite, kai išvažiuosite.
- Iš kur atvykote? - Pietinio Rapalo slėnio.
- Turėjote problemų su brolija? - Mes juos kontroliojam.
Jie pavadino savo miestą Straifeingtonu. Tai pasako pakankamai.
Jie suteikė man viltį žmogiškumui. Suteikė man vėl viltį Niuvedenui.
Kartais tau lieka tik viltis.
Taip viskas dingo.
Jei ne tie vampyrai pamišusių Krikščionių garbintojų.
- Mes būtumę pasilike iki ryt ryto. - Taip ir sakiau.
Kaip tavo motina?
Ji mirė.
Ji buvo stipri moteris.
Ji užkopė visus tuos laiptelius ir net nekrūptelėjo.
Ta bjaurioji brolija. Užmušė 10.
Turim vėl viską grąžinti į kontrolę. Reikia šią vietą vėl suimti į rankas.
Tu tikrai nori pasilinti? Mes visada gerai panaudojame gerus vyrukus.
Ne. Mes keliaujame į šiaurę.
Važiuokite nuošaliais keliasi. Tik taip jūs paspruksite iš čia.
Darykite tai dėl mūsų. Sėkmės.
Dėkui.
Toli nuvažiavome.
Nežinome, kas mūsų laukia.
Bent kai kas geraiu, negu būti paliktiems.
Bandau įtikinti save.
Tačiau, kai užsimerkiu...
Visada matau tos negyvos mergaitės kojas, kyšančias iš po apdangalo.
- Kas nutiko? - Radiatorius.
- Gali pataisyti? - Tik ne šį kartą.
Jam galas.
Visi pasiimkit savo daiktus.
Per vieną savaitę, būdami miškuose, mes tapome kitokiais žmonėmis.
Nebesikalbame apie beprasmiškus dalykus. Mes dirbome kartu, kaip grupė.
Čia, kalnuose, šalta. Mes dar nematėme vampyrų.
Miškas ant mūsų pabėrė magiškų miltelių.
Atsiriboję nuo žmonių.
Nustojau galvoti apie praeitį. Ir apie savo šeimą.
Aš dabar turiu naują šeimą.
Manai, kad pasieksim miestą?
Aš tik nerimauju dėl tos mergaitės. Per ją mes einame lėčiau.
Nėra vėjo.
Prasideda.
Bėkit.
- Nagi. Turim bėgti išvien. - Bėkit.
Ji artėja.
Ką tu darai? Turim bėgti.
Nesustokit.
Palauk sekundę.
Sese?
Stokis stokis. Nesustok.
Ji artėja.
- Bėkit. - Nagi, turim laikytis išvien.
Nagi, šunsnukiai.
Viešpats yra mano galia. Mano širdis priklauso Jam.
Tėve?
Atleisk man.
Martinai, eime.
Nemanau, kad ji grįš.
Einam.
Ėjom dienų dienas, bet dar nesutikom nei vieno žmogaus.
Atrodytų, kad visi žmonės pradingę.
Bet Misteris ir nesitikėjo.
KARINĖ PADĖTIS PASKELBĖ VALSTIJOSE NEBESUVALDOMĄ PANDEMIJĄ
- Kas? - Nieko.
Pradedu senėti ir bijoti.
Viskas gerai?
Taip.
Kūdikis įspyrė.
Nagi. Pajusk.
Geras.
- Leisk ir man. - Štai.
- Tas vaikis stipriai spardos. - Lyg "išleiskit mane, noriu pamatyti."
Kelkitės. Apsimaukit batus. Jūsų ginklai jau užtaisyti.
Dingo Vilis.
- Kažkas miręs. - Vis dar šviežias.
Po šimts.
Velnias.
Dieve mano.
Einam, privalom eiti. Nagi.
Nuo dabar laikykit ginklus su savimi. Būkit pasiruošę juos panaudoti.
Tas daiktas nutempė Vilį ir užmušė. Jis apėjo mūsų spąstus.
- Ką tu sakai? - Jie naudojasi protu.
Esu susidūręs su daugybę mutavusių vampyrų, bet su tokiais dar niekad.
Įėjom į žemumas.
Niuvedenas tik už kalnų. Mes artėjam.
Tiek toli nė gyvybės ženklo. Nekalbant apie išgyvenusius.
Viskas gerai, mergaite?
Sutraukė mėšlungį.
Skauda nugarą. Noriu prisėsti.
Atleiskit.
- Turim eiti toliau. - Aš negaliu.
Nepasiduok.
Panešiu tave.
Viskas gerai?
Kai buvau maža, mano tėtis mane taip stipriai paimdavo.
Bet aš ne tavo tėtis.
Visada prisidirbu bėdos, supranti?
Leisk jai pamiegoti. Jai reikia.
Dienos šviesoje pamatysime atstumą.
Ką darysim, kai ji pradės gimdyti?
O, velnias.
Šūdas.
Velnias.
Šis kelias artimiausias.
Čia ji.
Palauk.
Tai beprasmiška, berniuk.
Tai jau ne.
Pažiūrėk, berniuk.
Aš kerštingas Dievas.
Akis už akį, dantis už dantį.
Sūnus už sūnų.
Tai tik tarp mūsų, bjaurus smirdinti kraujagerį.
Kai tu palikai mane jiems. Aš maldavau. Ir Dievas išklausė.
Kai jie mane rado...
ištroško manęs, bet nepagalvodami apie tai, kad suteikė daugiau galios mano kraujui.
Ačiū.
Aš esu tavo Dievas.
Gražus bandymas, vaike.
Ką pasakysi dabar, šikniau.
Laikas išmokyti tave vairuoti.
Mes jau beveik ten.
Beveik.
"Beveik" nieko nepasako.
Velnias.
Būkit ten
Nejudėkit.
Ačiū.
- Atrodot siaubingai. - Vėl gali taip nutikti.
Žinoma. Mano motina visada sakydavo...
- Turi priimti gyvenimą tokį, koks jis yra. - Protinga moteris.
Ji buvo šios vietos savininkė. Paskutinė stotelė prieš pasauliui sustojant.
Palaidojau ją sode. Dabar aš viena. Jei neskaičiuojat jų.
- Gerai šaudai. - Turiu daug praktikos.
Apsižvalgysiu.
Koks tavo vardas?
Martinas.
Aš Pegė.
Praėjo daug laiko, kada paskutinį kartą mačiau berniuką.
Nagi.
Privalu palaukti, kol jie įeis į zoną.
Kas jam negerai?
Jie neturi maisto. Todėl jie tokie liesi ir silpni.
Dabar jis pasiekiamas?
O, šūdas. Vėl Volteris.
Ėjom į tą pačią mokyklą. Niekad į jį nepataikau.
Jis buvo tikras šūdžius.
Užmušiu jį.
Martinai, ne. Grįžk. Ką tu darai?
Martinai?